![](https://beograd.in/wp-content/uploads/2024/07/331025_svetih-45-mucenika_ls.jpg)
![](https://beograd.in/wp-content/uploads/2024/07/331025_svetih-45-mucenika_ls.jpg)
U vreme opakog cara Likinija, koji vladaše istočnim delom carstva Vizantijskog, bi veliko gonjenje na hrišćane.
U Nikopolju Jermenskom javi se namesniku carskom Lisiju sv. Leontije sa još nekoliko prijatelja svojih i reče mu, da su oni hrišćani. „A gde je vaš Hristos? upita Lisije. Ne bi li raspet, i ne umre li?” Na to mu sv. Leontije odgovori: „Kad znaš, da naš Hristos umre, znaj da i vaskrse iz mrtvih i vaznese se na nebo”.
Posle duge prepirke o veri Lisije ih izbi i baci u tamnicu, gde im ne davahu ni jesti ni piti. Neka blagorodna hrišćanka Vlasijana donošaše im vodu i dodavaše kroz tamnički prozor.
I anđeo Božji javi im se u tamnici, da ih uteši i ohrabri. Kada bi suđenje, javiše se Lisiju i dva tamničara kao obraćeni hrišćani, i još mnogi drugi, svega 45 njih na broju. Sudija ih osudi sve na smrt tako da im prvo sekirom budu odsečene ruke i noge, pa posle da budu bačeni u oganj.
Ta grozna kazna bi doslovno izvršena, i duše svetih mučenika odleteše Gospodu svome u večni život. Česno postradaše i carstvo naslediše 319. godine.
Na sutrašnji dan setite se njihovih života i njihove vere, otiđite u crkvu i pomolite se Hristu Bogu.
(Stil)